Де купити ВІАГРА табл. в/пл.обол. 50мг №4 (4х1)
Аптека
ФАРМАСФЕРА №2
Пн - Пт з 08.00 до 20.00, Сб-НД з 08.00 до 18.00, без вихiдних
Аптека №3 ТОВ "7Я+"
Пн - Пт з 08.00 до 19.00
Сб з 08.00 до 16.00
Нд - вихідний
Аптека 7Я №1
ТОВ "7я+"
Аптека
ФАРМАСФЕРА №3
Аптека 7Я+ №1
Аптека №2 ТОВ "7Я"
Пн-Пт з 09:00 до 15:30
Сб
Нд - Вихідний.
Аптека
ФАРМЦЕНТР №2
Пн - Пт з 8:00 до 19:00, Сб - з 9:00 до 14:00, Нд - вихiдний
Аптечный пункт ФАРМЦЕНТР №2
Пн - Пт: з 8-00 до 18:00, Сб: з 9-00 до 15:00,Нд: Вихiдний
Аптечный пункт АЛЬТА-С №2
Пн - Пт з 8:00 до 18:00 Сб - Нд Вихiдний
Аптека АЛЬТА-С №3
Пн - Пт з 8:00 до 17:00 Сб - Нд з 9:00 до 14:00
Аптечный пункт АЛЬТА-С №1
Пн - Пт з 8:00 до 16:00 Сб - Нд Вихiдний
Аптека №5 ТОВ "ФАРМАСФЕРА"
Пн-Пт з 08:30 до 18:00
Сб
Нд - Вихідний.
ІНСТРУКЦІЯ
для
медичного застосування лікарського засобу
ВІАГРА®
(VIAGRA®)
Склад:
діюча речовина: силденафіл;
1 таблетка містить 70,225 мг
силденафілу цитрату, що еквівалентно 50 мг силденафілу;
1 таблетка містить 140,450 мг
силденафілу цитрату, що еквівалентно 100 мг силденафілу;
допоміжні
речовини: целюлоза мікрокристалічна;
кальцію гідрофосфат безводний; натрію кроскармелоза; магнію стеарат;
Opadry® блакитний (OY-LS-20921): гіпромелоза; лактоза, моногідрат;
гліцерол триацетат; титану діоксид (E 171); індигокарміну алюмінієвий лак
(E
132); Opadry® прозорий (YS-2-19114-A): гіпромелоза; гліцерол
триацетат.
Лікарська форма. Таблетки, вкриті плівковою
оболонкою.
Основні фізико-хімічні властивості:
таблетки, вкриті
плівковою оболонкою блакитного кольору, у формі діаманту, із заокругленими
краями, з тисненням «Pfizer» з одного боку та, відповідно до дозування, «VGR 50»
або «VGR 100» – з іншого.
Фармакотерапевтична група. Засоби, що застосовуються при еректильній
дисфункції. Силденафіл. Код АТX G04B E03.
Фармакологічні властивості.
Фармакодинаміка.
Механізм дії. Силденафіл є препаратом
для перорального застосування, призначеним для лікування еректильної дисфункції.
При сексуальному збудженні препарат відновлює знижену еректильну функцію шляхом
посилення притоку крові до пеніса.
Фізіологічний механізм, що
зумовлює ерекцію, включає вивільнення оксиду азоту (NO) у кавернозних тілах під
час сексуального збудження. Вивільнений оксид азоту активує фермент
гуанілатциклазу, що стимулює підвищення рівня циклічного гуанозинмонофосфату
(цГМФ), що, у свою чергу, викликає розслаблення гладкої мускулатури кавернозних
тіл, сприяючи притоку крові.
Силденафіл є потужним та
селективним інгібітором цГМФ-специфічної фосфодіестерази 5 (ФДЕ5) у кавернозних тілах, де
ФДЕ5 відповідає за розпад цГМФ. Ефекти силденафілу на ерекцію мають периферичний
характер. Силденафіл не чинить безпосередньої релаксуючої дії на ізольовані
кавернозні тіла людини, але потужно посилює розслаблюючу дію NO на дану тканину.
При активації метаболічного шляху NO/цГМФ, що відбувається при сексуальній
стимуляції, інгібування силденафілом ФДЕ5 призводить до підвищення рівня цГМФ у
кавернозних тілах. Таким чином, для того, щоб силденафіл викликав потрібний
фармакологічний ефект, необхідне сексуальне збудження.
Вплив на
фармакодинаміку. Дослідження in vitro продемонстрували, що силденафіл
є селективним до ФДЕ5, що бере активну участь у процесі ерекції. Ефект
силденафілу на ФДЕ5 потужніший, ніж на інші відомі фосфодіестерази. Цей ефект у
10 разів потужніший, ніж ефект на ФДЕ6, що бере участь у процесах
фотоперетворення у сітківці. При застосуванні максимальних рекомендованих доз
селективність силденафілу до ФДЕ5 у 80 разів перевищує його селективність до
ФДЕ1, у 700 разів вища, ніж до ФДЕ2, ФДЕ3, ФДЕ4, ФДЕ7, ФДЕ8, ФДЕ9, ФДЕ10 та
ФДЕ11. Зокрема, селективність силденафілу до ФДЕ5 у 4000 разів перевищує його
селективність до ФДЕ3 – цАМФ-специфічної ізоформи фосфодіестерази, що бере
участь у регуляції серцевої скоротливості.
Фармакокінетика.
Абсорбція. Силденафіл швидко
абсорбується. Максимальні плазмові концентрації препарату досягаються протягом
30-120 хвилин (із медіаною 60 хвилин) після його перорального застосування
натще. Середня абсолютна біодоступність після перорального застосування
становить 41 % (з діапазоном значень від 25 до 63 %). У рекомендованому
діапазоні доз (від 25 до 100 мг) показники AUC та
Сmax силденафілу після його перорального застосування підвищуються
пропорційно до дози.
При застосуванні силденафілу під
час прийому їжі ступінь абсорбції знижується із середнім подовженням
Tmax до 60 хвилин і середнім зниженням Cmax на
29 %.
Розподіл. Середній рівноважний об’єм
розподілу (Vd) становить
У здорових добровольців, які
застосовували силденафіл однократно в дозі 100 мг, через 90 хвилин в еякуляті
визначалося менше 0,0002 % (в середньому 188 нг) застосованої
дози.
Біотрансформація. Метаболізм силденафілу
здійснюється головним чином за участю мікросомальних ізоферментів печінки CYP3A4
(головний шлях) та CYP2C9 (другорядний шлях). Головний циркулюючий метаболіт
утворюється шляхом N-деметилювання силденафілу. Селективність метаболіту
відносно ФДЕ5 порівнянна з селективністю силденафілу, а активність метаболіту
відносно ФДЕ5 становить приблизно 50 % активності вихідної речовини. Плазмові
концентрації цього метаболіту становлять приблизно 40 % концентрації силденафілу
у плазмі крові. N-деметильований метаболіт зазнає подальшого метаболізму, а
період його напіввиведення становить приблизно 4 години.
Елімінація. Загальний кліренс
силденафілу становить 41 л/год, зумовлюючи період його напіввиведення тривалістю
3-5 годин. Як після перорального, так і після внутрішньовенного застосування
екскреція силденафілу у вигляді метаболітів здійснюється головним чином із калом
(приблизно 80 % введеної пероральної дози) та меншою мірою з сечею (приблизно
13 % введеної пероральної дози).
Фармакокінетика у особливих груп
пацієнтів.
Пацієнти літнього
віку. У
здорових добровольців літнього віку (віком від 65 років) відзначалося зниження
кліренсу силденафілу, що зумовлювало підвищення плазмових концентрацій
силденафілу та його активного N-деметильованого метаболіту приблизно на 90 %
порівняно з відповідними концентраціями у здорових добровольців молодшого віку
(18-45 років). У зв’язку із віковими
відмінностями у зв’язуванні з білками плазми крові відповідне підвищення
плазмової концентрації вільного силденафілу становило приблизно
40 %.
Ниркова
недостатність. У добровольців із порушеннями
функції нирок легкого та помірного ступеня (кліренс креатиніну 30-80 мл/хв)
фармакокінетика силденафілу залишалася незміненою після його однократного
перорального застосування у дозі 50 мг. Середні AUC та Cmax
N-деметильованого метаболіту
підвищувалися на максимум 126 % та максимум 73 % відповідно порівняно з такими
показниками у добровольців такого ж віку без порушень функції нирок. Однак через
високу індивідуальну варіабельність ці відмінності не були статистично
значущими. У добровольців із тяжкими порушеннями функції нирок (кліренс
креатиніну нижче 30 мл/хв) кліренс силденафілу знижувався, що призводило до
середніх підвищень AUC та Cmax на 100 % та 88 % відповідно порівняно
із добровольцями такого ж віку без порушень функції нирок. Крім того, значення
AUC та Cmax N-деметильованого метаболіту значуще підвищувалися на
200 % та 79 % відповідно.
Печінкова
недостатність. У добровольців із цирозом
печінки легкого та помірного ступеня (класів А та В за класифікацією Чайлда-П’ю)
кліренс силденафілу знижувався, що призводило до підвищення AUC (84 %) та
Cmax (47 %) порівняно з добровольцями такого ж віку без порушень
функцій печінки. Фармакокінетика силденафілу у пацієнтів із порушеннями функцій
печінки тяжкого ступеня не вивчалася.
Клінічні характеристики.
Показання.
Препарат Віагра®
рекомендується застосовувати чоловікам із еректильною дисфункцією, яка
визначається як нездатність досягти або підтримати ерекцію статевого члена,
необхідну для успішного статевого акту.
Для ефективної дії
препарату Віагра® потрібне сексуальне
збудження.
Протипоказання.
– Підвищена чутливість до
активної речовини або будь-якої з допоміжних речовин
препарату.
– Одночасне застосування із
донорами оксиду азоту (такими як амілнітрит) або нітратами у будь-якій формі
протипоказане, оскільки відомо, що силденафіл має вплив на шляхи метаболізму
оксиду азоту/циклічного гуанозинмонофосфату (цГМФ) та потенціює гіпотензивний
ефект нітратів.
– Одночасне застосування
інгібіторів
ФДЕ5 (у тому
числі силденафілу) зі стимуляторами
гуанілатциклази, такими як
ріоцигуат,
протипоказане,
оскільки
може
призвести до симптоматичної гіпотензії
(див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види
взаємодій»).
– Стани, при яких не
рекомендована сексуальна активність (наприклад, тяжкі серцево-судинні розлади,
такі як нестабільна стенокардія або серцева недостатність тяжкого
ступеня).
– Втрата зору на одне око
внаслідок неартеріальної передньої ішемічної невропатії зорового нерва незалежно
від того, пов’язана ця патологія із попереднім застосуванням інгібіторів ФДЕ5 чи
ні.
– Наявність таких захворювань, як
порушення функції печінки тяжкого ступеня, артеріальна гіпотензія (артеріальний
тиск нижче 90/50 мм рт. ст.), нещодавно перенесений інсульт або інфаркт міокарда
та відомі спадкові дегенеративні захворювання сітківки, такі як пігментний
ретиніт (невелика кількість таких пацієнтів має генетичні розлади фосфодіестераз
сітківки), оскільки безпека силденафілу не досліджувалася у таких підгрупах
пацієнтів.
Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій.
Ефекти інших лікарських засобів
на силденафіл.
Дослідження in vitro. Метаболізм силденафілу
відбувається переважно за участю ізоформи 3А4 (головний шлях) та ізоформи 2С9
(другорядний шлях) цитохрому Р450 (CYP). Тому інгібітори цих ізоферментів можуть
знижувати кліренс силденафілу, а індуктори цих ізоферментів можуть підвищувати
кліренс силденафілу.
Дослідження in vivo. Популяційний фармакокінетичний
аналіз даних клінічних досліджень продемонстрував зниження кліренсу силденафілу
при його одночасному застосуванні з інгібіторами CYP3A4 (такими як кетоконазол,
еритроміцин, циметидин). Хоча при одночасному застосуванні силденафілу та
інгібіторів CYP3A4 зростання частоти побічних явищ не спостерігалося, слід
розглянути можливість застосування початкової дози силденафілу
25 мг.
Одночасне застосування інгібітору
ВІЛ-протеази ритонавіру, дуже потужного інгібітору Р450, у стані рівноважної
концентрації (500 мг 1 раз на добу) та силденафілу (разова доза
100 мг)
призводило до підвищення Cmax силденафілу на 300 % (у 4 рази) та
підвищення плазмової AUC силденафілу на 1000 % (у 11 разів). Через 24 години
плазмові рівні силденафілу все ще становили приблизно 200 нг/мл, порівняно з
рівнем приблизно 5 нг/мл, характерним для застосування силденафілу окремо, що
відповідає значному впливу ритонавіру на широкий спектр субстратів Р450.
Силденафіл не впливає на фармакокінетику ритонавіру. З огляду на ці
фармакокінетичні дані одночасне застосування силденафілу та ритонавіру не
рекомендується (див. розділ «Особливості застосування»); в будь-якому випадку
максимальна доза силденафілу за жодних обставин не повинна перевищувати 25 мг
протягом 48 годин.
Одночасне застосування інгібітору
ВІЛ-протеази саквінавіру, інгібітору CYP3A4, у дозі, що забезпечує рівноважну
концентрацію (1200 мг тричі на добу), та силденафілу (100 мг разово) призводило
до підвищення Cmax силденафілу на 140 % та збільшення системної
експозиції (AUC) силденафілу на 210 %. Не виявлено впливу силденафілу на
фармакокінетику саквінавіру (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).
Передбачається, що більш потужні інгібітори CYP3A4, такі як кетоконазол та
ітраконазол, будуть мати більш виражений вплив.
При застосуванні силденафілу
(100 мг разово) та еритроміцину, помірного інгібітору CYP3A4, у рівноважному
стані (500 мг двічі на добу протягом 5 днів) спостерігалося підвищення системної
експозиції силденафілу на 182 % (АUC). У здорових добровольців чоловічої статі
не спостерігалося впливу азитроміцину (500 мг на добу протягом 3 діб) на AUC,
Сmax, Tmax, константу швидкості елімінації та подальший
період напіввиведення силденафілу або його головного циркулюючого метаболіту.
Циметидин (інгібітор цитохрому Р450 та неспецифічний інгібітор CYP3A4) у дозі
800 мг при одночасному застосуванні із силденафілом у дозі 50 мг у здорових
добровольців призводив до підвищення плазмових концентрацій силденафілу на
56 %.
Грейпфрутовий сік є слабким
інгібітором CYP3A4 у стінці кишечнику і може викликати помірне підвищення рівнів
силденафілу у плазмі крові.
Однократне застосування антацидів
(магнію гідроксиду/алюмінію гідроксиду) не впливало на біодоступність
силденафілу.
Хоча досліджень специфічної
взаємодії з усіма лікарськими засобами не проводилося, за даними популяційного
фармакокінетичного аналізу, фармакокінетика силденафілу не змінювалася при його
одночасному застосуванні із лікарськими засобами, що належать до групи
інгібіторів CYP2C9 (толбутамід, варфарин, фенітоїн), групи інгібіторів CYP2D6
(таких як селективні інгібітори зворотного захоплення серотоніну, трициклічні
антидепресанти), групи тіазидних та тіазидоподібних діуретиків, петльових та
калійзберігаючих діуретиків, інгібіторів ангіотензинперетворюючого ферменту,
антагоністів кальцію, антагоністів
β-адренорецепторів або індукторів
метаболізму CYP450 (таких як рифампіцин, барбітурати).
У ході дослідження за участю
здорових добровольців-чоловіків одночасне застосування антагоніста ендотеліну
босентану (помірний індуктор CYP3A4, CYP2C9 та, можливо, CYP2C19) у рівноважному
стані (125 мг двічі на добу) та силденафілу у рівноважному стані (80 мг тричі на
добу) призводило до зниження AUC та Cmax силденафілу на 62,6 % та
55,4 % відповідно. Тому одночасне застосування таких потужних індукторів CYP3A4,
як рифампін, може призводити до більш вираженого зниження концентрації
силденафілу в плазмі крові.
Нікорандил являє собою гібрид
активатора кальцієвих каналів та нітрату. Нітратний компонент зумовлює
можливість його серйозної взаємодії з силденафілом.
Ефекти силденафілу на інші
лікарські засоби.
Дослідження in vitro. Силденафіл – слабкий інгібітор
ізоформ 1А2, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 та 3А4
цитохрому Р450 (ІК50 > 150 мкмоль). Оскільки пікові плазмові
концентрації силденафілу дорівнюють приблизно 1 мкмоль, вплив препарату
Віагра® на кліренс субстратів цих ізоферментів
малоймовірний.
Відсутні дані щодо взаємодії
силденафілу та таких неспецифічних інгібіторів фосфодіестерази, як теофілін та
дипіридамол.
Дослідження in vivo. Оскільки відомо, що силденафіл
має вплив на метаболізм оксиду азоту/циклічного гуанозинмонофосфату (цГМФ), було
встановлено, що силденафіл потенціює гіпотензивну дію нітратів, тому його
одночасне застосування з донорами оксиду азоту або з нітратами в будь-якій формі
протипоказане (див. розділ «Протипоказання»).
Ріоцигуат.
Доклінічні
дослідження
продемонстрували
адитивний
системний ефект зниження артеріального тиску, при одночасному застосуванні
інгібіторів ФДЕ5
з
ріоцигуатом.
Клінічні
дослідження продемонстрували, що ріоцигуат
посилює
гіпотензивну дію інгібіторів ФДЕ5.
У пацієнтів,
які брали участь у дослідженні не спостерігалось позитивного клінічного ефекту
від одночасного застосування інгібіторів ФДЕ5
з
ріоцигуатом. Протипоказане одночасне застосування ріоцигуату з
інгібіторами
ФДЕ5 (у тому
числі силденафілом) (див. розділ «Протипоказання»).
Одночасне застосування
силденафілу та блокаторів α-адренорецепторів може призвести до розвитку
симптоматичної гіпотензії у деяких схильних до цього пацієнтів. Така реакція
найчастіше виникала протягом 4 годин після застосування силденафілу (див. розділ
«Спосіб застосування та дози» та «Особливості застосування»). У ході 3
досліджень специфічної взаємодії лікарських засобів блокатор α-адренорецепторів
доксазозин (4 мг та 8 мг) та силденафіл (25 мг, 50 мг та 100 мг) застосовувалися
одночасно пацієнтам із доброякісною гіперплазією передміхурової залози, стабілізація стану яких була
досягнута при застосуванні доксазозину. У цих популяціях
спостерігалося середнє додаткове зниження артеріального тиску у положенні лежачи
на 7/7 мм рт. ст., 9/5 мм рт. ст. та 8/4 мм рт. ст. та середнє зниження
артеріального тиску у положенні стоячи на 6/6 мм рт. ст., 11/4 мм рт. ст.,
4/5 мм рт. ст. відповідно. При одночасному застосуванні силденафілу та
доксазозину у пацієнтів, стабілізація стану яких була досягнута при
застосуванні доксазозину, іноді повідомлялося про розвиток симптоматичної
ортостатичної гіпотензії. У цих повідомленнях йшлося про випадки запаморочення
та стан перед непритомністю, але без синкопе.
Не спостерігалося жодних значущих
взаємодій при одночасному застосуванні силденафілу (50 мг) і толбутаміду
(250 мг) або варфарину (40 мг), що метаболізуються CYP2C9.
Силденафіл (50 мг) не призводив
до подовження часу кровотечі, спричиненої застосуванням ацетилсаліцилової
кислоти (150 мг).
Силденафіл (50 мг) не потенціював
гіпотензивну дію алкоголю у здорових добровольців при середніх максимальних
рівнях етанолу крові 80 мг/дл.
Особливості |